Jau laikas.
Savo laidotuvėse atrodote gražiai,
lyg jūs vis dar būtumėt gyvas,
tik miegotumėte.
Štai kaip jie visi jus prisimins.
Kas negerai?
Nieko.
Seniau tau patikdavo.
Mieloji, atleisk.
Velnias. Velnias!
Ana, kas nutiko?
Atrodo, kad...
Atrodo, kad tu kažkur plaukioji mintimis.
Tai dėl mūsų? Tai dėl to?
Ne dėl mūsų.
Tai kaip manai, dėl ko, ką?
Nežinau.
Klausyk,
Aš tik noriu, kad mes vėl būtume laimingi.
Ar tu laiminga?
Aš laiminga.
Ana, aš tave labai myliu.
Ei, Džekai.
Negirdėjai, Džekiuk?
Tu kurčias? Negali nieko pasakyti?
- Sakyk ką nors! - Ei.
Kas čia vyksta?
- Nieko, panele Tailor. - Nieko?
Neatrodo, kad nieko.
Jūs, berniukai, grįškit į klasę.
Dabar! Grįškit į klasę.
Džekai, viskas gerai?
- Manau, kad jis negyvas. - Kuris?
Šitas? Ne.
Silpnas paukščiukas. Jis tiesiog išsigandęs.
Matai?
Džordanai, ar jūs renkates Džordžą Šorą?
Džordžas yra...
Sveiki?
Ar čia yra kas nors?
- Džekai? - Ar išgąsdinau jus, panele Tailor?
Ne...
Užrakinta.
Ar neturėtum būti namie?
Mama mane paims.
Gerai, turiu važiuoti.
- Kur važiuosi? - Į laidotuves.
- Mano senp pianino mokytojo. - Ar aš galiu ateiti?
Ne, Džekai.
Laidotuvės yra labai... labai uždaras dalykas.
Dar niekad nesu buvęs laidotuvėse.
Ten neturėtų būti smagu.
Be to, ar tavo mama nesijaudins?
- Ne visai. - Esu įsitikinusi, kad jaudintųsi.
Linkiu nuostabios dienos, gerai?
Rytoj susitiksime klasėje.
- Gerai. Iki. - Iki.
Mes patikėjome mūsų brolį, Džeimsą Hutoną, į Dievo malonę.
deramai ir tinkamai tikimės prisikels...
Baltos rožės buvo jo mėgstamiausios.
Iš kur tai sužinojote?
Jos kažkaip jam labiausiai tiko...
Ponia Huton, aš labai apgailėstauju.
Ačiū, Ana.
Atrodai pavargusi, mieloji.
Ne, ne, man viskas gerai.
Viskas gerai.
- Labai atsiprašau. - Tu mane labai išgąsdinai.
Atleisk.
O! Tavo plaukai.
- Nepatinka? - Ne, nesakiau taip.
jie labai...
labai raudoni.
Ne taip, kaip tu, ar ne?
- Turite užsakymą? - Taip.
Norėtume anties.
- Paulai. - Tu visada čia perki antį.
Nenoriu visada valgyti anties.
- Man taip pat anties. - Taip, panele.
Antis labai gera.
Paklausyk...
duok ranką...
Nesipykim šį vakarą, gerai?
- Gerai. - Gerai.
Ką geriam?
O, taip, teisingai.
Skanu.
Taip pat jis turi brangiai atrodančią etiketę.
Kokia proga?
Noriu su tavim apie šį tą pasikalbėti.
Apie mus. Man pasiūlė tapti biuro viršininku
Čikagoje. Tai reiškia daug daugiau darbo,
žinoma, didelė atsakomybė ir didelės permainos,
bet tai neįtikėtina galimybė. Turėčiau būti kvailys, jei nesutikčiau.
Taigi, manau, kad galbūt...
...metas mūsų
- Tu mane palieki. - Ką?
Galėjai pasakyti tai iš pat ryto. Nereikėjo manęs papirkinėti
- su šiuo brangiu gėrimu. - Ana, palauk.
- Ne. - Tu man sakei,
- viskas bus gerai. - Nebūk juokinga.
- Ana, ne taip supratai. - Aš nesu juokinga.
Jėzau Kristau, ar negalim suvalgyti nei vieno patiekalo nesipykdami?
- Ne. Ne. - Prašau, bent vieną patiekalą!
Aiškiai, kad negalim. Matyt aš taip nesugebu.
Galbūt ir ne. Pradedu stebėtis.
- Eik šikt. - Prašau, visi stebi.
- Nesielk taip. - Eik šikt!
Tu... tu išprotėjai. Tu tokia pat kaip ir tavo prakeikta motina.
Aš visiškai kitokia, negu mano motina.
Žinai, aš tau nebėgsiu iš paskos, Ana.
Ir gerai!
Mėšlas.
Velnias.
Ana, Ana!
Ana, nagi Prašau, atidaryk duris.
Nenoriu girdėti.
Noriu, kad tu važiuotum. Noriu, kad tu važiuotum į...
Nesielk taip. Ana! Ei ei ei.
Ana, noriu, kad važiuotum... noriu, kad važiuotum į Čikagą.
Ana, Ana! Velniai rautų.
Prašau, nevažiuok.
Šūdas.
O, Ana.
Sumautas šiknius.
- Šūdas!
Kur aš?
Laidojimo namuose. Jūs negyva.
Užsimušėte avarijoje.
Šūdas
Atsitrenkei į sunkvežimį, prikrautą metalinių vamzdžių.
Aš ne mirusi.
Jūsų mirtis užfiksuota prieš aštuonias valandas.
Kraujas nebecirkuliuoja jūsų kūne.
Jūsų smegenų ląstelės po lėto miršta.
Jūsų kūnas jau pradėjo irti.
Aš nesu mirusi.
Tai jūsų mirties sertifikatas.
Mierties priežastis - didelė vidinė trauma.
Mirtities laikas: 8:23 vakaro.
Tu mirei kelyje. Aptarnaujantis gydytojas pasirašė čia
9:45 vakar vakare..
Apgailėstauju.
Kas vyksta? Kodėl negaliu pajudėti?
Nelisk manęs. Kodėl lieti mane?
Ruošiu jūsų kūną.
Turite atrodyti gražiai savo laidotuvėse.
Bet aš nesu mirusi.
Jūs visi sakote tą patį.
Turbūt dabar turėtumėte pailsėti.
Dieve mano.
Negaliu būti mirusi. Negaliu būti mirusi.
Čia košmaras.
O, Dieve, pabusk.
Pabusk.
Pabusk. Pabusk!
Ana.
Mažyte, ne taip supratai. Noriu, kad važiuotum į Čikagą.
Noriu, kad važiuotum.
Gerai, turim pasikalbėti.
Atvažiuosiu pas tave prieš važiuojant į biurą
ir viskas bus gerai.
Prižadu. Paskambink, kai išklausysi.
Aš tave labai myliu.
Gerai, tuoj atvažiuosiu.
- Apvalkalas užauga... - Sveiki, aš...
ieškau Anos Tailor.
Atleiskite, bet jums čia negalima.
Aš Anos vaikinas, Pulas Kolemanas.
Tai jos kabinetas, ar ne?
Šiandien ji neatvyko.
Gal ji skambino?
Ji iš viso neskambino.
Gerai, ačiū. Atleikit. Ačiū.
Ji yra mokytoja.
Žinau. Visada labai sunku, kai jie tokie jauni.
Tiesa, tu ją pažinojai. Ji buvo tavo laidotuvėse.
Dabar ji gerose rankose.
O, labas, Diana.
- Ana namie? - Manau, kad turėtum užeiti.
Kas nutiko?
Kur Ana?
Ana vakar vakare pateko į avariją.
Mano dukra negyva.
Štai, kas nutiko.
Avarijoje?
Kada? Ką čia šneki?
Nežinau.
Sakė, kad tai įvyko prieš pat 8:30.
Mes buvome...
ne, mes buvome restorane.
Neturėjai leisti jai vairuoti tokiomis oro sąlygomis.
Ji negali būti negyva.
Tai turi būti klaida.
Nėra jokios klaidos.
O gėlės... labai tinka.
Ką?
Kodėl nepaskambinai man?
Tu atėmei ją iš manęs.
Nenoriu, kad būtum šalia jos.
Prašau, nesužalok manęs.
Kaip galėčiau? Tu jau nebegyva.
Negaliu būti mirusi.
Tai kodėl tu čia?
Paleisk mane.
Prašau, prašau, aš niekam nesalysiu. Prisiekiu.
Tu dar netiki.
Turi manim pasiklaiuti.
Aš tau tik padėsiu.
Kas vyksta?
Kodėl nieko nejaučiu?
Kodėl mane čia laikai?
- Ką darai? - Šššš.
Neišsigąsk. Tai atpalaiduos tavo raumenis.
Sustabdo pomirtinį įsigalėjimą.
Taip galėsiu dirbti su tavo kūnų.
Tavo motina ankstyva.
Aš labai apgailėstauju, ponia Tailor.
Visada taip tragiška, kai prarandi vaiką.
Jei neprieštarautumėte ateiti į mano kabinetą, galėtume apsitarti.
- Noriu ją pamatyti. - Bet ji dar neparuošta.
Man nesvarbu. Noriu ją pamatyti.
Žinoma. Šičia.
O, atleiskite.
Kaip ir sakiau,
aš ką tik pradėjau ją ruošti.
Labai atsiprašau.
Kokia prasmė
išsaugoti kūną, jei siela jau iškeliavusi?
Ne, siela vis dar čia.
Mes labai kenčiame.
Mes palikti.
Kas dabar manimi rūpinsis?
Pagalvojai apie tai?
Patvirtinsiu datą su Tėvu Grahamu šį popietį.
Penktadienį, kaip ir prašėte.
Darykite kaip jums atrodo geriausiai.
Tai tik smulkmenos.
O, yra vienas dalykas.
- Taip? - Jos plaukai.
Ji buvo brunetė.
Norėčiau, kad ši spalva sugrįžtų.
Žinoma.
Mama, tu turėjai mane paimti iš mokyklos vakar.
Aš laukiau.
Man turbūt šokas.
Man tik šokas. Viskas gerai.
Tėve Grahamai, ačiū, kad paskambinote.
Taip, norėčiau patvirtinti laidojimo tarnybą penktadieniui.
Velionė yra Ana Tailor. T-A-I-L-O-R.
Taip, ji apačioje.
Sveiki? Sveiki!
Išleiskit mane!
Galiu kuo padėti?
- Eliotas Dikonas? - Taip.
Paulas Kolemanas.
Žinoma, teisininkas.
Čia mažas miestelis.
Mano darbo eigoje turėjai pažinoti kiekvieną.
Aš Anos Tailor sužadėtinis.
Keista. Ji nemūvėjo jokio sužadietuvių žiedo.
Na, ne visai sužadėtinė.
Pone Kolemanai, labai apgailėstauju dėl netekties.
- Norėčiau ją pamatyti. - Bijau,
kad apžiūrėjimas negalimas iki ketvirtadienio vakaro.
Man reikia ją pamatyti dabar, prašau, jei tik įmanoma.
Atleiskite, bet tai neįmanoma. Jūs ne šeimos narys.
- Prašau, tik penkias minutes. - Aš suprantu, pone Kole...
Nesupranti! Tu nesupranti.
Paulai?
- Paulai, Paulai! - Tai mano kaltė.
Aš apačioje.
Prašau, leiskit man ją pamatyti.
Tikrai negaliu kuo padėti. Labai atsiprašau.
Išleiskit mane!
Paulai!
Kas ten buvo?
Niekas.
Niekas?
- Ten buvo Paulas. - Žinau.
Girdėjau, kaip kalbėjaisi su juo.
Kodėl neleidi jam mane pamatyti?
Tu jį mylėjei?
Ne tavo reikalas.
Nebūtum man pasakęs, kad jis čia buvo, ar ne?
Nebūčiau.
- Kodėl? - Nes tai tik skaudintų tave.
Turi atsiriboti nuo gyvųjų, kad galėtum išsivaduoti.
Netikiu tavim.
Kodėl taip elgiesi su manimi?
Jūs visi vienodi. Jūs visi kaltinat mane dėl savo mirties.
- Lyg tai būtū mano kaltė. - Ne,
tu apsvaiginai mane, kad mano motina...
Kiti, jie mato tave, kaip negyvą kūną ant stalo.
Tik aš galiu tave matyti tokią, kokia išties esi.
Tu lunatikas.
Tu beprotis.
Tu visiškai išprotėjęs.
Neturiu tam laiko. Aš užsiėmęs žmogus.
O, vos nepamiršau. Koks tavo ūgis?
Kam?
Man jo reikia dėl karsto dydžio.
Tada sakykim 160 cm.
Palauk. Ne.
Pone Kolemanai, girdėjau apie jūsų merginą.
Apgailėstauju.
Tomas viduje?
Vadovas ką tik išėjo. Jis neužtruks.
Jei nori, gali palaukti jo kabinete.
Ne, ačiū. Tik nusipirksiu gėrimą.
Šūdo gabalas.
Tau viskas gerai?
Jo, man gerai.
Man viskas gerai.
Aš sužinojau.
Labai apgailėstauju. Klausyk, jei tau iš viso ko nors reikia...
- Man reikia pamatyti Aną. - Kaip suprasti?
Laidotuvių direktorius sakė, kad negaliu jos pamatyti, nes nesu šeimos narys.
Tomai, prašau, pasikalbėk su juo. Žinai, pasinaudodamas savo padėtimi,
parodydamas savo ženklelį ar panašiai.
Negaliu taip, Paulai.
Susimoviau.
Tau tikrai viskas gerai?
Taip.
Visada viską sumaunu.
O, Dieve.
Nenoriu mirti.
Kas ji buvo?
Ponia Vaithal.
Neturėtum jos bijoti.
Negyvelis negali pakenkti negyveliui.
Bet aš ne mirusi!
Nejudėk iš vietos.
Atiduok žirkles.
Aš noriu tau tik padėti.
Nužudysiu tave. Prisiekiu Dievu, nužudysiu tave.
Pirmyn.
Nagi.
Ko lauki?
Klausyk,
aš kvėpuoju.
Aš kvėpuoju. Galbūt man buvo tik koma,
- ir daktarai suklydo... - Tu mirusi, Ana.
Visi miršta.
Kaip aš galiu būti mirusi, jei kalbuosi su tavimi.
Tu kalbi
ne todėl, kad esi gyva,
bet todėl, kad aš esu apdovanotas.
Aš galiu kalbėti su tais, kurie yra tarp gyvenimo ir mirties.
Kodėl?
Kad padėčiau jiems pereiti.
Tai aš vaiduoklis? Štai, kodėl aš čia?
Tu čia, vadinasi galiu tave palaidoti. Ateik.
Ne, prašau, aš nenoriu...
Tu numirelė, Ana. Tavo nuomonė nebeturi reikšmės.
Bet aš kvėpuoju. Aš privalau būti gyva.
O, jūs, žmonės!
Manai, todėl, kad kvėpuoji, esi gyva, po velnių?
Tu sureikšmini gyvenimą taip, lyg jis buvo labai reikšmingas.
Ar tavo gyvenimas buvo reikšmingas, Ana? Ar buvo?
Galbūt tu jau mirei prieš daugelį metų.
Stebiuosi, kad tu vis dar ginčijies su manim.
Tu nebeturi daug likusio laiko.
Tavo laidotuvės po dviejų dienų.
Greitai tu būsi paguldyta į karstą ir palaidota po žeme.
Tada jau niekas tavęs nebegirdės.
Niekas su tavim nepasikalbės.
- Bijai?
Tu dar neparuošta.
Tu neparuošta.
...laikykis, tu nebeturi daug laiko.
Nieko. Jis teisus.
Ką padarei savo gyvenimui?
Galbūt tu jau mirei prieš daugelį metų.
- Aš nusivylusi tavimi. - Kas tu?
Aš esu tu.
Turbūt tau geriau mirti.
Paulai!
Ar galiu kuo padėti?
Turbūt, kad galit.
Ar gali jas sutvarkyti?
Juose nebeliko gyvybės. Jos priklauso atleikoms.
Ar pažinojai ponią Vaithal?
Maniau, kad čia panelės Tailor laidotuvės.
A, panelė Tailor, ne.
Jos laidotuvės bus nuo penktadienio.
Kur ji dabar?
Ji apačioje.
Kodėl?
Kodėl? Nes ji dar neparuošta.
Gėlė jai?
- Ji buvo mano mokytoja. - Aha.
- O tu esi? - Džekas.
Na, Džekai, ką manai?
- Apie ką? - Apie ponios Vaithal laidotuves.
Įdomu buvo?
Manau, praėjo gerai.
Matau.
Ar visos laidotuvės vienodos?
Ne, Džekai.
Jos niekad nebūna vienodos.
Kiekvienos būna ypatigos.
Mirtis visada mums kalba skirtingai.
Kaip suprasti?
Buvo malonu su tavimi pasikalbėti, Džekai.
Kodėl taip padarei?
Kodėl taip padarei?!
Ar tai pomirtinis gyvenimas?
Nes jaučiuosi kaip pragare.
Paulai.
Paulai...
Ana?
Ne.
Ana.
Ne!
- Kas čia? - Suknelė
- tavo laidotuvėms. - Mano laidotuvių suknelė?
Tavo mama atnešė šįryt.
Aš nepasiruošusi mirti. Dar ne.
Tavo nuomonė neturi reikšmės.
Greitai grįšiu.
O, nagi.
Šūdas!
Velnias.
Dar vienas raktas, nagi.
20 dolerių ir 4 centai.
Ačiū.
Pone, jūsų grąža.
Prašau, būk ten.
Prašau, pakelk. Prašau, pakelk.
Nagi, atsiliepk.
Jo?
Aš čia. Paulai, man reikia tavęs.
Alio?
Tu ten? Paulai, padėk man.
- Paulai. - Prašau, liaukis.
Aš vienintelis dabar tegaliu tave girdėti.
Būčiau labai atsargus, jei būčiau tavimi.
Mirusieji gali paveikti gyvuosius.
- Kaip suprasti? - Jis vis dar jaučia tavo buvimą.
Tu suteiki jam tik daugiau skausmo.
Jei tikrai jį mylėjai, turėtum priimti savo mirtį ir paleisti jį.
Tada įrodyk man, kad aš išties mirusi.
O, jūs žmonės.
Jums visada reikia įrodymo.
Kodėl atrodau kaip lavonė?
Nes ir esi lavonė.
Dabar tu pagaliau priėmei tiesą.
Tu negyva.
Niekada nebegyvensi.
Aš negyva.
Blogas sapnas?
Sapnavau beprotišką sapną.
Sapnavau, kad patekau į avarują ir miriau.
Ar kada sapnavau sapną, kuriame esi negyvas?
Paulai?
- Paulai? - Ššššš...
Ką tu darai?
Nekalbėk garsiai. Pažadinsi kaimynus.
Tu neturi kaimynų.
Ar kada nors mane mylėjei? Ar mylėjei?
Sakyk.
Sakyk, kad myli mane.
Tu to tikiesi?
Aš? Ne. Tikriausiai tai dėl Elioto.
Visada taip?
- Ką turi galvoje? - Galvodavau, kad kai miršti
nebejauti jokio skausmo.
Tu nebeturi kovoti daugaiu.
Bet tai niekad nesiliauja, ar ne?
Paimsiu velionį iš ligoninės.
Taip. Šį popietį?
Būtų puiku.
Man malonu, ponia Miler. Ačiū.
Galite atsirinkti jos daiktus.
- Gerai. Ačiū. - Gerai.
Gerai.
O, palauk, noriu nufotografuoti.
Gerai, šypsokis.
- Gražu. - Čia tau.
Kaip gražu.
Tu graži.
Iki ežero tave aplenksiu.
Aš nežaisiu tavo žaidimukų. Ne.
Tavo laikas praeis vertingai.
Nagi!
Ką tu darai?
- Nepaleisk manęs. - Nepaleisiu.
Niekada tavęs nepaleisiu.
Kam tai?
Jo burnai... neleidžia išsižioti.
Dabar, akys.
Ar jis turėjo šeimą?
Taip. Brolį.
Jis atvyks vėliau.
Ar mano mama verkė, kai pamatė mane?
Atleisk.
O Paulas?
Tai jau nebesvarbu.
Man reikia žinoti.
Mes susipykom.
Bandžiau ją sustabdyti.
Ne.
Ne, neverkė.
Turėtum pailsėti.
Tu silpnėji. Jau beveik laikas.
Galiu paklausti?
Taip, žinoma.
Kodėl mes mirštame?
Kad brangitumėm gyvenimą.
- Pone Kolemanai? - Taip?
Aš esu Džekas.
Labas, Džekai.
Iš kur žinai mano vardą?
Panelė Tailor buvo mano mokytoja.
Mačiau ją vakar vakare.
Ką?
Ėjau pro laidojimo namus
ir...
panelė Tailor ten stovėjo.
Prie lango.
Mūvėjo raudoną suknelę.
Nekalbėk tokių dalykų. Ji niekad neturėjo raudonos suknelės.
- Manai, kad apgaudinėju? - Klausyk,
Džekai, neturiu nuotaikos, gerai?
- Jai reikia tavo pagalbos. - Ana negyva!
Tavo mokytoja negyva.
Nebegaliu jai padėti.
Galbūt tu tiesiog jos nebemyli?
- Kaip drįsti tu, tu sumautas šikniau! - Ei, ei, ei, ei!
Manai, kad juokinga, a, tu mažas šikniau?
Nesiartink.
- Viskas gerai, mielasis? - Kas jam pasidarė?
- O, Dieve - Nagi, eime.
Džekai, atleisk. Atleisk, vaikeli.
Labai atsiprašau.
Ponia Vaithal...
Suzana.
Tikiuosi, kad radai, ko ieškojai.
Tikrai mėgavausi laiku, praleistu kartu.
Mmm? Antanai, ššššš.
Antanas, visada sutrikęs.
Kuo galėčiau padėti, pareigūne?
Norėčiau apžiūrėti kūną.
Franko Milerio... Aš jo brolis Vincentas Mileris.
- Skambinau šįryt. - Ponas Mileris, žinoma.
Prašau, labai apgailėstauju dėl netekties.
Tikiuosi nesutrugdžiau.
Tiesiog norėjau pamatyti jį prieš laidotuves.
Taip, taip, visiškai nesutrugdėt.
Jūsų brolis čia.
Ah.
Šauniai padirbėjai. Ačiū.
Turėtum jį prisiminti tokį, koks jis buvo.
Ten mokytoja, ar ne?
Taip, taip, labai tragiška.
Kažkas čia ne taip.
Ne taip?
Jo šypsena.
Ji buvo truputį...
didesnė.
Didesnė? Prašyčiau.
Truputį didesnę.
Taip, ačiū.
Galim tai pataisyti. Džiaugiuosi, kad galiu padėti.
Ar neprieštarautumėt jei pasilikčiau su juo porai minučių?
Ne, priešingai.
- Būsiu lauke. - Gerai, ačiū.
Atleiskit.
Aš... aš ne...
Manau, kad turėčiau jau eiti.
Susitiksime servise?
Ačiū.
Sakiau tau. Čia buvo tavo brolis.
Patekai į avariją. Tu negyvas.
Kodėl, jūs žmonės, niekad manęs neklausot?
Ne, tai ne dovana.
Tai prakeiksmas.
Rūpinuosi visais jumis, lyg jūs buvot mano vaikai.
Nuplaunu šūdą nuo jūsų kūnų. Aprengiu jus.
Stengiuosi, kad atrodytumėt dar gražesniais
negu jūs buvot savo gyvenime, o ką jūs padarėt?
Jūs ginčijatės su manimi, lyg tai buvo mano kaltė, kad mirėt.
Lyg aš būčiau kaltas.
Nebesikalbi su manim? Ką?
Hmm? Kas?
Nenori?
Tu nekalbi, nes...
neturi ką pasakyti.
Tu neturi ką pasakyti,
nes tu lavonas.
Cha cha! Ne.
Dabar aš nebenoriu su tavim kalbėtis daugiau.
Parėjau iš mokyklos.
Koks jausmas?
Ar tu bijai?
Džekai.
Tu turi empatiją negyviesiems.
Tu supranti juos, kaip ir jie supranta tave.
Tai reta dovana.
Žinau, kad matei Aną.
Esi išsigandęs, taip?
Neturėtum bijoti.
Kristus turėjo irgi tokią dovaną.
Jis prikėlė Lazarą
ir kalbėjosi su negyvėliais.
Jūs kalbėjotės su panele Tailor?
Taip.
- Kalbėjotės su kitais? - O, taip, su daugybe.
Su kuo pirmą kartą kalbėjotės?
Mano motina.
Neturėtum bijoti.
Kiti žmonės...
jie nesupranta
Jie nemato to, ką matome mes.
Galiu tau padėti.
Galiu tave išmokyti.
Ji buvo prie lango, mūvėjo raudoną suknelę.
Ana, atleisk.
Šventike!
Pone Kolemanai, malonu.
Ji gyva, ar ne?
- Pone Kolemanai? - Kai kas matė ją.
- Atsiprašau? - Vienas iš Anos mokinių
matė ją prie lango.
O, turi galvoje Džeką.
- Žinai jį. - Žinoma, kad žinau.
Jis dažnai praeina pro čia.
Jis vienuolikmetis, pone Kolemanai.
Kaip ir visi jauni berniukai turi lakią vaizduotę.
- O dabar, jei dovanosit. -Nemanau, kad jis tai įsivaizdavo.
Manau, kad jis iš tiesų matė ją.
Su didžiausia pagarba,
gal tu tik nori tikėti, kad jis matė ją,
Eik velniop.
Ana!
Pone Kolemanai.
Ana!
- Ana! - Pone Kolemanai.
- Manau, kad turėtumėt išeiti. - Ana!
Ana!
Ji ten, ar ne?
Prašau duoti man prakeiktą raktą.
Ana!
Ji negyva. Turi leisti jai keliauti.
Ji priėmė savo mirtį,
dabar ji ramybėje.
Prašau, Ana, atleisk.
Aš negaliu.
Negaliu gyventi be tavęs.
Ana! Atidaryk duris.
Pone Kolemanai, ji negyva.
Žinau, ką tenka tau išgyventi. Iš neigimo natūraliai susideda gedulas.
Bet tu turi priimti jos mirtį.
- Jai reikia mano pagalbos. - Tu jai nebegali padėti daugiau.
Patikėk.
Ana! Ei!
Duok man raktą. Duok sumautą raktą.
Pone Kolemanai, ar man reikės iškviesti policiją?
Išsaugosiu tau bėdų.
Man reikia, kad išduotum kratos orderį.
Man reikia sumauto kratos orderio, Tomai. Tu man padėsi, ar ne?
- Paulai, prisėsk. - Tomai, aš neturiu laiko.
Sėsk.
Man skambino Eliotas Dikonas.
Ar tu visai išprotėjai?
Jis neleidžia man jos pamatyti. Jis laiko ją. Ji gyva.
Ji pateko į avariją, Paulai. Jos mašina buvo sulamdyta, pameni?
- Ji apačioje. - Ji nėra mirusi.
Tomai, ji nėra mirusi!
Štai, koronerinė apskaita.
Paramedikai apžiūrėjo.
Jie tik patikrino regą ir pulsą.
Daktaras pasirašė mirties sertifikatą net neapžiūrėjęs kūno.
- Ir? - Taigi nebuvo jokio patikrinimo.
- Jis galėjo ją apsvaiginti ir... - Apsvaiginti?
- Taip! - Tisą sakant, šefe,
yra tokie vaistai.
Taip.
Vandenilio bromidas, visiškai paralyžiuoja per keletą sekundžių,
Širdies ritmas suletėja iki beveik sustojimo.
Dėkui. Tomai, klausyk,
mažas berniukas, Džekas, matė ją.
Aš mačiau ją. Ji gulėjo negyva ant stalo.
- Ne ne! - Mačiau negyvus kūnus.
- Patikėk manim, ji buvo visiškai negyva. - Ne ne ne!
Tomai, klausyk, nueik ten. Tiesiog apžiūrėk vietą.
Kokiems tikslams? Turi bent įrodymų?
Ne.
Bet, bet... ne.
Turi ką nors?
Manau, kad ji mane šaukė.
Šaukė tave?
Jums jau vaidenasi ji?
Atsiknisk!
Leisk man viską išdėstyti,
pirmiausiai tu sudavei vaikui,
Tada užsipuoli Dikoną,
o dabar tu man sakai,
kad tavo negyva mergina
tave šaukė?
Tu ją praradau, Paulai.
Dar truputį pakentėk.
Gerai?
Jo.
Pamatysi ją rytoj per laidotuves.
Tai tau padės.
Tada viskas bus baigta. Štai ko tau reikia.
Turi leisti atitrūkti, Paulai.
Tik leisk atitrūkti.
Kodėl turiu apsirengti?
Rytoj tavo laidotuvės.
- Jau? - Sakiau tau,
kad beturėjai tik tris dienas.
Sakiau tau išnaudoti vertingai savo laiką.
Aš turiu tiek daug atsiprašymų.
Nieko neturiu, tik atsiprašymus.
Norėjau kitokio gyvenimo.
Tai kodėl nieko nekeitei?
Bandžiau.
Niekas nesikeitė.
Kiekvieną dieną pabusdavau.
Nusiprausdavau.
Važiuodavau tuo pačiu eismu į darbą.
Eidavau namo.
Eidavau miegoti.
Vėl pabusdavau.
Niekas nesikeitė.
O ko tu išties norėjai iš gyvenimo?
Norėjau būti laiminga.
Laiminga. Jūs visi sakot, kad norėjot būti laimingi.
Ką tai reiškia?
Nesupranti, kad tame ir yra esmė?
Nežinau.
Taip, žinai.
Tu tiesiog persigandusi, kad sutiktum su savim.
Nebenoriu daugiau apie tai kalbėti.
- Tik noriu, kad viskas baigtųsi. - Ko norėjai iš gyvenimo?
Prakeikimas, nežinau.
Žinai. Ko norėjai?
- Norėjau meilės. - Ko norėjai, Ana?
Norėjau meilės.
Turėjai meilės. Paulas tave mylėjo.
Nesupranti.
Norėjau mylėti.
Buvau persigandusi.
Mano mama...
kai buvau maža, išmokau, kad...
mylėti kažką, reiškia kentėti.
Taigi, nusprendžiau nieko nemylėti,
kad daugiau nebekentėčiau.
Paulą nustūminėdavau į šalį.
Jis manė, kad nemylėjau jo.
Mylėjai?
Aš mylėjau tik jį vienintelį.
Bet niekad to nepasakiau.
Tada jis liovėsi mylėti mane.
Ką darytum, jei gautum vieną galimybę?
Nežinau.
Ką gi? Ar šito nenorėjai?
Maniau, kad esi kitokia.
Jūs visi sakot, kad bijot mirties,
bet tiesą ta, kad jūs labiau bijot gyvenimo.
Džiaugiuosi, kad esu negyva.
Džiaugiuosi, kad viskas baigta.
Sakėte, kad pamokysite mane.
Čia tik duobė žemėje.
- Ji... - Panelei Tailor?
Būtent. Anai.
- Ji priklauso būti čia. - Nes ji mirusi?
Ne, nes joje nebeliko gyvenimo.
- Ką turite galvoje? - Nematai?
Aš vienintelis galiu matyti visus tuos lavonus, klajojančius aplink be tikslo.
Jie tik kankinasi ir klausinėja,
dusina su savo smarve,
nieko nedaro dėl savo gyvenimo,
Atima protą iš tų, kurie iš tikrųjų nori gyventi.
Turiu juos visus juos palaidoti.
Neturiu pasirinkimo.
O dabar mes dviese.
Jau laikas.
Atrodai nuostabiai savo laidotuvėms.
Tai atpalaiduos tavo raumenis.
Išbalins tavo kūną,
lyg vis dar būtum gyva.
Štai kokią jie visi tave prisimins.
Ar galiu pamatyti save paskutinį kartą?
Hmm?
Ar galiu pamatyti save paskutinį kartą?
Žinoma.
Tai pabaiga.
Paskutinė dalis sunkiausia.
Susidursi viena, bet...
greitai būsi ramybėje.
- Melavai man. - Ana,
jau aptarėm tai. Čia tavo vaizduotė.
- Melavai man. - Ana, tik tavo
siela čia.
Ana!
Nepasiduok baimėms dabar.
- Nepasiduok baimei. - Melavai man.
Tu taip arti.
Kodėl melavai man?
Taip arti.
Štai viskas.
Žibutės...
buvo tavo mėgstamiausios gėlės.
Iš kur sužinojote?
Žibutės kažkaip jai pritiko..
Kas nutiko?
Ji tokia šalta.
Labai atsiprašau.
Neišsigąsk. Šitaip geriau.
Dabar ji ramybėje.
Sakei, kad ji gyva.
Niekada to nesakiau.
Tiesiog sakiau,
kad mačiau ją.
Pavežėti?
Gerai.
Susitiksim.
- Pone Kolemanai? - Taip?
Nepamirškit užsisegti saugos diržo.
Įsivaizduok, Ana,
visą pasaulį, savo mamą,
savo vaikiną, savo draugus,
visi gėdėjo tave.
Jie pastate paminklą virš tavo kūno
ir jie atsisveikino,
ir grįžta prie savo gyvenimo,
galvoja apie apsiprekinimą,
jiems taip niekada nebus.
Pagalvok apie tai, Ana.
Pagalvok apie tai, kol dar gali.
Ne.
Ne ne.
No, I'm alive.
Dieve, ne, gelbėkit!
O, velnias.
Ar nemanai, kad jau pakaks gerti?
Eik velniop.
Pone Kolemanai, manau,
kad turėtumėt parodyti bent truputį pagarbos.
Žinau, kad ji nebuvo mirusi.
Nebuvo?
Tu net neįsivaizduoji, kas nutinka, kai kas nors miršta,
kas nutinka jų kūnams,
kas nutinka jų kūnams.
Manai, kad Ana išliko gyva po avarijos?
Galbūt tu teisus.
Gal ji vis dar gyva.
Kodėl tau nenuvažiavus ir neišsiaiškinus pačiam,
Pone Kolemanai?
Išsiaiškink
ar ji gyva,
ar mirusi.
Tu šuns vaike!
Sumautas beprotis.
Nebeturi daug laiko.
Ką jis daro?
Nebijok.
Taip geriau.
Išleiskit mane!
Nagi.
Paulai!
Ne.
Baigta?
Taip, Džekai, baigta.
Gerai.
Ana?
Gerai, Ana. Ana, aš čia.
Aš čia.
O, Dieve.
Ana.
Gerai.
Mieloji, prašau, prašau.
Prašau.
- Paulai? - O, Dieve.
Mieloji. Ačiū Dievui.
- Paulai? - Taip, taip.
Grįžai dėl manęs?
Taip. Grįžau dėl tavęs.
- Dabar tu saugi. - Myliu tave.
Visada tave mylėjau.
Koks čia garsas?
Tai tik žirklės tavo drabužiams.
Elijotas padėjo jas ant stalo.
Kur aš?
Tu laidojimo namuose.
Tu negyvas.
Aš gyvas.
Patekai į avariją. Nukrypai nuo kelio
ir trenkeisi į medį.
Mačiau Aną.
Tu palaidojai ją gyvą.
Tu net nebuvai kapinėse.
Tu niekad nematei Anos.
- Tu negyvas. - Aš gyvas.
Jūs, žomnės,
visi visada sakote tą patį.
Aš nesu miręs.
# Pabusk #
# Iš miego #
# Išdžiūsta #
# Tavo ašaros #
# Šiandien #
# Mes ištrūksim #
# Susikrauk #
# Ir apsirenk #
# Prieš tavo tėvui #
# išgirstant mus #
# Prieš #
# Visam pragarui #
# Atitrūkstant #
# Įkvėpk #
# Kvėpuok #
# Neparask #
# Nervų #
# Įkvėpk #
# Kvėpuok #
# Aš to negaliu #
# Vienas #
# Dainuok #
# Mums dainą #
# Dainą, kuri #
# Mus sušildo #
# Ten #
# Toks šaltis #
# Tu negali #
# Juoktis #
# Silpnas juokas #
# Mes tikimės #
# Tavo taisyklės #
# ir išmintis #
# Smaugia tave #
# Dabar #
# Mes tie #
# Amžinybėje #
# Ramybėje #
# Mes tikimės #
# Kad dusti #
# Mes tikimės #
# Kad dusti #
# Mes tikimės #
# Kad dusti #
# kad dusti. #